יהדות
הלכות שבת: הכנה וכבוד שבת
מאימתי צריכים להתחיל להכין צרכי שבת? האם יש מצווה לטעום מהתבשילים בערב שבת? האם יש חיוב לטבול במקווה לכבוד שבת? האם חובה לייחד נעליים לכבוד שבת?
- הרב אופיר יצחק מלכא
- ב' אלול התשע"ח
![](https://storage.hidabroot.org/articles_new/157791_tumb_750Xauto.jpg)
עוגה שנאפתה או נשלחה עבור שבת אם מותר לאוכלה ביום חול
אשה השולחת עוגה לחברתה ואמרה לה שאפתה זאת לכבוד שבת, האם חייבת מקבלת העוגה ובני ביתה לאכול את העוגה דוקא בשבת?
כתב ספר חסידים (סימן תתס"ו הובא במשנ"ב סימן רמ"ב סק"ד) אם שלחו לו דבר מאכל על דעת שיאכלנו בשבת לא יאכלנו ביום חול כיון שעל דעת כן לא שלחו לו. והוא מדיני חושן משפט משום חשש איסור גזל, כיון שיש אומדנא של דעת הנותן דנתן לו עבור שבת[א] (חוט שני פ"א עמוד מ"ג. וע"ע בביאור הש"ך על התורה פרשת בשלח שכתב שם שאין ראוי לאכול בחול מנה של שבת, מאחר "שנתקדש" שנקרא עליו שם שבת. והוא טעם אחר מהטעם הנזכר לעיל).
אמנם מהרמ"א (סימן תרצ"ד ס"ב) מוכח שמותר לאכול המאכל ביום חול, לפי שפסק כדעת הרי"ף (ב"מ מח ע"ב) והרמב"ם (פ"ב מהלכות מגילה הט"ז) שעני שקיבל מעות לצורך סעודת פורים רשאי לשנות ולקנות בו מה שחפץ (יעוי' במה שכתבנו בזה בהליכות מועד פורים - מהדורה קמא עמוד ק"ע), ואם כן הוא הדין בעניננו שיכול לאוכלו בחול אף אם שלחו לצורך שבת.
אכן גם שם יש מחמירים בזה (משנ"ב סק"ד). ולכן לכתחילה ראוי להחמיר.
מיהו כל זה כששלחו לו עבור שבת, אבל הקונה או אופה עבור בני ביתו לשבת אין מניעה לאוכלו ביום חול, בפרט אם יש מספיק לשבת[ב].
אפיית חלות לכבוד שבת
האם יש עניין שבעלת הבית תאפה חלות לכבוד שבת ויום טוב או די במה שקונים מהחנות?
נוהגים ללוש עיסה ולאפות חלות בערב שבת ובערב יום טוב, ויש בזה שני עניינים[ג]:
א. עצם הלישה והאפיה יש בה משום כבוד שבת ויום טוב.
ב. כדי שתקיים האשה מצות הפרשת חלה, ותתקן בכך את חטא חוה שאיבדה את אדם הראשון שהיה חלתו של עולם[ד] (סימן רמ"ב ברמ"א ובמשנ"ב שם סק"ו).
ויש לאפות הלחמים ביום שישי דווקא[ה], דכיון שהאשה גרמה לאדם את עניין המיתה ביום זה[ו], לכן ראוי שהפרשת החלה שהוא התיקון לחטא יעשה ביום זה דווקא (מחצית השקל על המג"א סק"ד). וכן לטעם של כבוד שבת יש רמז בכתוב שצריך לאפות דוקא ביום שישי ככתוב וְהָיָה בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי וְהֵכִינוּ אֵת אֲשֶׁר יָבִיאוּ..אֵת אֲשֶׁר תֹּאפוּ אֵפוּ וכו' (שמות טז, פסוקים ה' וכ"ג) משמע דיש לאפות בערב שבת דוקא (בה"ל שם ד"ה והוא מכבוד שבת).
אם בני הבית מועטים ואינם צריכים כל כך פת עד שיהיה בעיסה שיעור הפרשת חלה, כיון שאפשר להקפיא את החלות, נכון שתאפה בערב שבת אחד כשיעור חלה, ותקפיא את החלות הנותרות לשבת הבאה, ולא תאפה מידי ערב שבת פחות משיעור חלה (שו"ת שרגא המאיר ח"ח סימן ט"ז, הלכה ברורה חי"ג - סימן רמ"ב סי"ג).
נשים שקשה להן לאפות בביתם יכולות להקל ולקנות חלות מאחר שבימינו אופים בכל המאפיות חלות מיוחדות עבור שבת קודש (עי' אור לציון ח"ב פמ"ז תשובה א'). וכן מי שמתענג מחלה של האופה יותר מחלה ביתית יכול לכתחילה להקל בזה דבכך מקיים יותר מצות עונג שבת (הלכות שבת בשבת ח"א פ"א הערה 30 בשם מרן הגרי"ש אלישיב זצוק"ל).
אכילת כשרות מהדרין בשבת
מי שבמשך השבוע אוכל סוג כשרות לא מהדרין האם יש עניין שלפחות בשבת יאכל כשרות מהדרין או אין בזה שום עניין היות וכל השבוע לא אוכל כשרות מהדרין?
יש עניין ויש בזה משום כבוד שבת ויום טוב.
דין זה נלמד ממה שכתבו האחרונים לעניין הנוהגים לאכול פת של אופה אינו יהודי בימות החול[ז], שלכל הפחות בשבת ויום טוב נכון שיזהרו שלא לאכול כי אם מפת ישראל, מפני כבוד שבת ויום טוב[ח] (סימן רמ"ב סק"ו במשנ"ב, ושעה"צ אות י"ח). והוא הדין לאוכל סוג כשרות לא מהדרין בימות החול שנכון להחמיר לכל הפחות בשבת ויום טוב לאכול מכשרות מהודרת.
טעימת תבשילי שבת
האם יש מצוה לטעום מהתבשילים בערב שבת?
מצוה לטעום בערב שבת מכל תבשיל שעתיד לאכול ממנו בשבת כדי לעשותו יפה ולבדוק אם הוא טוב למאכל, או שמא חסר מלח או תבלין[ט], והרי זה כמכין סעודה למלך ומראה בזה שמקבל את האורח בסבר פנים יפות (שער הכוונות דף ס"ב ע"ב, משנ"ב סימן ר"נ סוף סק"ב, כה"ח אות ה'), ומאריכים לו ימיו ושנותיו בעבור מצוה זו (מחזור ויטרי סימן קצ"א עמוד קע"ד).
ולכן די באחד מבני הבית שטועם, וכן אם ידוע טעמו אין צריך לטעום ממנו. והטעימה בשבת מכל מין בודאי היא מצוה ורמז לזה טוֹעֲמֶיהָ חַיִּים זָכוּ (משנ"ב שם בשם ספר שולחן שלמה).
ולגבי ברכה על טעימת התבשיל נחלקו הפוסקים, יש אומרים שאם בולע מהתבשיל חייב לברך, ויש אומרים שגם באופן זה אינו צריך לברך (עד כזית), היות אין כוונתו אלא לטעימה ולא להנאת אכילה, ומעיקר הדין פוסק השו"ע (סימן ר"י ס"ב) שטעימה אינה צריכה ברכה אף כשבולע.
אולם מכיון שמידי ספק לא יצאנו כותב המשנ"ב (ס"ק י"ט) בשם החיי אדם (ח"א כלל מ"ט ס"ה) וכן הוא בחזו"ע (ברכות עמוד עד"ר בסוף הערה) שלכתחילה יכוין בטעימה זו גם ליהנות הנאת אכילה מהתבשיל שטועם ואז יוכל לברך עליו לכולי עלמא.
ולעניין טעימה מן התבשיל של בשר בערב שבת חזון יעוי' במה שכתבנו בזה בהליכות מועד - בין המצרים (מהדורה קמא עמ' כ"א - כ"ב).
זמן הכנת צרכי שבת
מאימתי צריכים להתחיל להכין צרכי שבת?
ת. יש להתחיל להכין צרכי שבת ביום שישי בבוקר תוך שלוש שעות מתחילת היום שהוא סוף זמן קריאת שמע[י], ויש לעשות זאת אחר התפילה מיד (יעוי' לקמן בתשובה הבאה), וזה עדיף מהכנת צרכי שבת ביום חמישי, כיון שמה שעושים ביום שישי ניכר יותר שהוא לכבוד שבת[יא]. אך בימות החורף הקצרים כל מה שאפשר לעשות ביום חמישי הוא עדיף.
ואע"פ שהכין צרכי שבת ביום שישי בבוקר, מצוה להוסיף ולהכין גם סמוך לערב שנאמר (שמות טז, ה) וְהָיָה מִשְׁנֶה (סימן רנ"א ס"א ובמשנ"ב ס"ק א' וב', ובבה"ל ד"ה ישכים, ערוך השולחן ס"א).
וטוב לומר על כל דבר שקונים או מכינים לשבת, "לכבוד שבת קודש" כי הדיבור פועל הרבה בקדושה ועל ידי הדיבור חלה קדושת שבת על אותו דבר (משנ"ב שם סק"ב בשם המג"א ומחצית השקל אות א').
וכתבו הספרים בשם רבינו האריז"ל שהזיעה שהאדם מזיע בצרכי שבת, מוחק בה הקב"ה את כל העוונות כמו הדמעות, ולכן צריך לטרוח הרבה בשביל כבוד שבת (מחב"ר סק"א, שערי תשובה סק"ב, בא"ח לך לך ס"ד, וכן הוא במעבר יבוק - שפת אמת, פיח[יב]).
לימוד קבוע קודם קניית צרכי שבת
מי שרגיל ללמוד כל יום אחר התפילה האם גם ביום שישי ינהג כן או שצריך קודם לערוך קניות לשבת?
אם זה לימוד קבוע או לימוד דרבים הלימוד קודם, ואם הוא לימוד שאינו קבוע וגם לא לימוד ברבים הקניות קודמות וילמד אח"כ.
ואם יש חשש שיגמרו החלות וכדו' יקנה קודם הלימוד וביש צורך יקנה אף קודם התפילה דהוא חפצי שמים, ויקרא קודם קריאת שמע (סימן ר"נ סק"א במשנ"ב).
דין תלמיד חכם בהכנת צרכי שבת
האם מותר לתלמיד חכם חשוב להכין צרכי שבת באופן שאינו לכבוד התורה?
מצוה על כל אדם להשתדל להכין בעצמו צרכי שבת ואפילו אם הוא תלמיד חכם חשוב מאוד וגדול הדור ואין דרכו לקנות בחנות ולא להתעסק במלאכות שבבית, אעפ"כ ישתדל להכין בעצמו לפחות דבר אחד לכבוד שבת, כפי שמצינו בגדולי האמוראים שהיו מכינים דבר מה לצורך שבת אף שאינו תואם לכבודם, ומהם ילמד כל אדם ולא יאמר לא אפגום כבודי כי זהו כבודו שמכבד את השבת[יג], ואף שמבטל תורה עבור זה.
גם באופן שיכול לעשות ולהכין צרכי שבת על ידי שליח ובכך לא יבטל תורה, אעפ"כ מצוה בו יותר מבשלוחו לפי שהיא מצוה המוטלת על גופו, מ"מ אינו חובה גמורה כמו הדלקת הנר וסעודות שבת (סימן ר"נ ס"א ובמשנ"ב סק"ג ושעה"צ אות ט', ובבה"ל ד"ה ישתדל).
חיוב טבילה במקוה בערב שבת
האם יש חיוב לטבול במקוה לכבוד שבת?
אין חיוב לטבול במקוה בערב שבת לכבוד שבת, אמנם נוהגים לטבול דיש בזה משום תוספת קדושת השבת[יד], ועל פי הסוד יש בזה ענין גדול, וכמבואר בבן איש חי[טו] (ש"ש לך לך סט"ז).
מיהו צריך להרהר בתשובה ולפשפש במעשיו בכל ערב שבת דבקבלת שבת הריהו כמקבל פני המלך ואין נאה לקבלו כשהוא לבוש בבלויי הסחבות של חלאת העוונות כמבואר במשנ"ב (סימן ר"נ סק"ג).
ובכה"ח (סימן ר"נ אות י"א) נתן טעם אחר, משום דאמרו חז"ל (שבת קיח ע"ב) כל המשמר שבת כהלכתו אפילו עובד עבודה זרה כאנוש[טז] מוחלין לו כל עוונותיו[יז], והוא על ידי התשובה כמו שכתב הבית יוסף והט"ז ריש סימן רמ"ב, נמצא שהשבת מכפרת על ידי תשובה, ולכן צריך לחזור בתשובה בכל ערב שבת כדי שיתכפר לו על ידי שמירת השבת.
אכילה מרובה בערב שבת
האם מותר למי שרעב לאכול ביום שישי אחר הצהריים לחמניה עם סלטים?
אם הכמות שאוכל היא כמות מרובה (סעודה רחבה[יח]) ממה שרגיל ביום חול, אסור כל היום דכיון שמרבה בסעודה שלא כרגילותו בימות החול שוב לא יאכל בלילה לתאבון[יט].
אך אם הכמות אינה מרובה אלא כפי שרגיל בחול מותר, ומצוה להימנע מט' שעות ולמעלה (תחילת שעה עשירית[כ]). ובימות החורף הקצרים מצוה להמנע אף קודם, כל שמשער בעצמו שעל ידי זה לא יהיה תאב בלילה.
ואם אוכל רק מעט להשקיט רעבונו, אף מצוה להמנע אין (סימן רמ"ט ס"ב ובמשנ"ב ס"ק י"א, ט"ו, י"ז, ובבה"ל ד"ה מלקבוע סעודה, חזו"ע שבת א' עמוד ל"ב).
אכילת סעודת פורים או ברית מילה בערב שבת
בשנה שחל פורים ביום שישי, מתי לכתחילה צריכים לעשות סעודת פורים ומה הדין בדיעבד עד מתי אפשר לעשותה, וכיצד ינהג מי שיודע בעצמו שאם יאכל סעודת פורים לא יוכל לאכול בלילה סעודת שבת כלל מחמת אכילה גסה או שלא יהיה תאב לאכול?
לכתחילה יש לעשותה בבוקר קודם חצות משום כבוד שבת שיאכל סעודת שבת כשהוא תאב ולא שבע (סימן תרצ"ה ברמ"א ובמשנ"ב סק"י). אם לא הספיק ישתדל להקדים ככל האפשר ולפחות קודם שעה עשירית - 14:45 לערך (יד אפרים בשם מהרי"ל). ואם לא הספיק יעשנה מוקדם ככל האפשר כדי שיאכל בלילה לתאבון ולפחות שלא תהיה אכילה גסה.
ואם יודע שעל ידי אכילתו לא יוכל לאכול בלילה כלל גם כן מותר לאכול סעודת פורים (וכל שכן אם רק לא יהיה תאב לאכול סעודת שבת), לפי שעתה עוסק במצוה וגם סעודת פורים היא חובה[כא]. ואת סעודת ליל שבת ישלים באכילת ג' סעודות למחרת ביום (סימן רצ"א ס"א ברמ"א. וע"ע לקמן בדיני קידוש והבדלה תשובה ה').
כמו כן סעודת ברית או פדיון יש להקדימם קודם חצות היום ולפחות קודם שעה עשירית, ובדיעבד מותר לעשותם אף אחר הצהרים ובלבד שיזהרו לאכול מעט כדי שיוכלו לאכול סעודת ליל שבת ללא אכילה גסה. ובכל זה אין הבדל אם סעודת הברית והפדיון בזמנם או דחויים[כב] (סימן רמ"ט ס"ב ברמ"א ובמשנ"ב ס"ק י"ב, י"ג, ובבה"ל ד"ה מותר).
ולעניין חיבור סעודת פורים עם סעודת שבת יעוי' במה שכתבנו בזה בדיני קידוש והבדלה תשובה ו'.
שתיית כמות מרובה של יין בערב שבת
מי שסיים סעודת פורים בשעה שתים עשרה, האם מותר לו לישב עם חבריו ולשתות יין ושאר משקים לכבוד פורים?
בשו"ע נפסק (סימן רמ"ט ס"ב) שמעיקר הדין מותר לשתות כל היום כולו, אך כותב המשנ"ב (ס"ק י"ד) דזהו דווקא שלא שותה כל כך הרבה עד שנהיה שָׂבֵעַ מחמת שתיה זו, דבכך ודאי מקלקל תאוות האכילה ולא יוכל לאכול סעודת שבת לתיאבון, ופעמים שמחמת שכרותו יכול להתבטל לגמרי מסעודת השבת, ולכן מצוה להימנע מזה משעה תשיעית ומעלה.
ואינו איסור אלא חומרא ומצוה (שעה''צ אות י"ט).
השלמת תענית בערב שבת
המתענה ביום שישי כגון בימי השובבים או תענית ביום פטירת אב ואם, האם יכול להתפלל ערבית בפלג המנחה ומיד לקדש ולאכול אף שעדיין לא שקעה החמה?
לדעת השו"ע (סימן רמ"ט ס"ד) צריך להשלים התענית עד לאחר צאת הכוכבים ולא מועיל מה שמתפלל ערבית ומקבל שבת מוקדם, אא"כ התנה בשעת קבלת התענית שמקבל על עצמו להתענות רק עד שישלימו הציבור תפילתן[כג], וכך נוהגים בני ספרד (כה"ח אות כ"ח, חזו"ע ד' תעניות עמוד כ' ובחזו"ע אבלות ח"ג עמוד רכ"א[כד]).
ולדעת הרמ"א לא צריך להשלים התענית עד צאת הכוכבים, אלא מיד לאחר תפילת ערבית של שבת יכול לאכול אף אם לא עשה תנאי, דבמה שקיבלו עליהם הציבור את השבת בתפילתם כבר נשלם היום[כה] (משנ"ב שם סק"כ). ומ"מ סיים הרמ"א שטוב להתנות בשעת קבלת התענית וכנ"ל. וכך נוהגים בני אשכנז.
ובתענית ציבור לא מועיל תנאי כיון שלא בו תלוי הדבר, שהרי אינו מקבל את התענית בשעת מנחה אלא חיוב הוא שתקנו חז"ל להתענות[כו] (רמ"א שם ובמשנ"ב ס"ק כ"א).
ובתענית חלום ישלים עד צאת הכוכבים (שו"ע שם[כז]), דכיון שהוא מפני הסכנה חיישינן שמא לא יועיל התענית לבטלו אם לא ישלים התענית עד הלילה, וזה אף לבני אשכנז (משנ"ב שם ס"ק כ"ג).
ניתוח סמוך לשבת
מי שצריך לעבור ניתוח האם מותר לו לקובעו ליום חמישי או שישי והאם יש הבדל בין סוגי הניתוחים?
לכתחילה יש לקבוע את הניתוח לתחילת השבוע (ראשון, שני, שלישי), ואם אינו מסתדר וקשה להמתין מותר אפילו ביום שישי[כח]. פיקוח נפש שאינו סובל דיחוי מותר ומצוה אף בשבת.
ויש בזה שני טעמים:
א. שמא יצטרכו לעשות עבורו מלאכה בשבת משום פיקוח נפש, תוך שלושה ימים לשבת חל עליו להיזהר שלא יבוא לחילול שבת, קודם לשלושה ימים עדיין לא חל עליו אזהרת שבת הבאה.
ב. משום ביטול עונג שבת, ורק אחרי שלושה ימים מתרגל למצבו וחוזר לעצמו.
ואם לא מסתדר מותר אפילו ביום שישי היות ונחשב צורך מצוה שהרי רפואת הגוף היא מצוה אף שאין שום חשש של פיקוח נפש (סימן רמ"ח סעיפים א' ב' וד' ובמשנ"ב בהקדמה וס"ק כ"ו וכ"ט. וע"ע בסימן ש"ו ס"ז ובמשנ"ב ס"ק ל"ו).
ולכן ניתוח שקדים או ניתוח קיסרי יש לקובעם לתחילת השבוע ורק אם לא מסתדר וקשה להמתין יקבעו לסוף השבוע וישתדלו להקדים ככל האפשר.
ניתוחים וטיפולים קלים שהרגילות בהם לשחרר מהבית חולים באותו היום וכבר באותו היום או למחרת חוזר האדם לעצמו, אין מניעה לעשותם ביום רביעי או חמישי כגון ניתוחי אתרוסקופיה למיניהם (אשפוז יום) או עקירת שן.
חיוב הלוואת כספים כדי לענג את השבת
מי שהשעה דחוקה לו האם מחוייב ללוות כדי לענג את השבת?
חייב ללוות כדי לענג את השבת ויבטח בה' שיעזרנו לשלם[כט], ואם הוא חלש במידת הביטחון לא ילוה אא"כ משער שיהיה לו במה לפרוע (סימן רמ"ב סק"ג במשנ"ב ובשעה"צ אות י"ב. וכמו שאמרו חז"ל בביצה טז ע"א אמר הקב"ה בני, לוו עלי וקדשו קדושת היום, והאמינו בי ואני פורע[ל]. וע"ע בהליכות שבת ח"א עמוד ק"ח).
תספורת לאחר שעה עשירית
האם מותר לספר או להסתפר ביום שישי בשעה ארבע?
אף שאסור לעשות מלאכה בערב שבת אחר זמן מנחה קטנה (ואף לצורך שבת אסור אם נוטל שכר) מ"מ לספר ולהסתפר מותר היות ונראה לכולם שהוא לצורך שבת. אך לספר גוי אסור אפילו בחינם היות ואינו לצורך שבת (סימן רנ"א ס"ב ברמ"א ובמשנ"ב סק"ז ובגר"ז ס"ד[לא]).
אולם שחרור סתימה על ידי אינסטלטור יהודי בתשלום אסור אף שהוא לצורך שבת, היות ואינו ניכר בפעולה שהוא לצורך השבת[לב].
מיהו אם הסתימה במקום שמשתמשים תדיר ואין מקום אחר להשתמש הרי שניכר שהוא לצורך השבת ומותר. וע"ע בהליכות שבת ח"א (עמוד רל"ח) בענין הרכבת מזגן בערב שבת, וביתר הדינים קחנו משם כי הכל אותו עניין.
תקנת עזרא בכיבוס בגדים בערב שבת
מהי תקנת עזרא בענין כיבוס בגדים לשבת, והאם מותר לכבס בערב שבת?
תקנת עזרא לכבס את הבגדים לכבוד שבת[לג] אך לא בערב שבת אלא ביום חמישי מפני כבוד שבת, כדי שיהיו פנויים להתעסק בצרכי שבת (סימן רמ"ב ס"א ובמשנ"ב סק"ה ושעה"צ אות ט"ז).
ובימינו שיש מכונת כביסה ומייבש ועסק הכיבוס לא לוקח זמן רב כבעבר מותר לכבס אף ביום שישי[לד] (אור לציון ח"ב פט"ז תשובה א', חזו"ע שבת א' עמוד כ"ד, וע"ע בשש"כ פמ"ב הערה י"ג. ואף שיש מחמירים משום לא פלוג, העיקר לדינא להקל דכך מסתבר. וע"ע בהליכות מועד - בין המצרים מהדורה קמא עמוד ק').
סדר קדימה בקניית צרכי שבת
מי שיש לו מעט מעות מהו סדר הקדימה בקניית צרכי שבת - יין לקידוש, נר לשבת, פת לסעודת השבת, ושאר צרכי שבת?
א. פת לשלושת סעודות שבת קודם לכל, אפילו לנר שבת (משנ"ב סימן רס"ג סק"ט בשם המג"א). ולא רק פת מעט יותר מכביצה שהוא שיעור סעודת שבת[לה], אלא אף פת כדי שביעה בסעודה הראשונה והשניה קודם לנר שבת (בה"ל שם ד"ה אין לו מה יאכל בשם הפמ"ג[לו]. אך בסעודה שלישית רק פת מעט יותר מכביצה קודם לנר שבת ולא כדי שביעה משום שעל זה נאמר עשה שבתך חול ואל תצטרך לבריות).
ב. נר שבת. וקודם ליין לקידוש הלילה משום שלום בית[לז] (סימן רס"ג ס"ג). ודי בנר אחד לפי שהוא עיקר החיוב (שם במשנ"ב ס"ק י"ד).
ג. יין לקידוש הלילה. וקודם לשאר צרכי שבת לפי שעיקר הקידוש הוא מהתורה ואילו צרכי סעודה הוא בכלל מצות עונג שבת שעיקרו מדברי קבלה (סימן רע"א ס"ג ובמשנ"ב שם סק"ז).
ד. שאר צרכי שבת.
אולם בזמנינו שיש אור מתאורת החשמל, יין לקידוש הלילה ושאר צרכי שבת קודם לנר שבת (אגרות משה או"ח ח"ה סימן כ' אות ל', מרן הגרי"ש אלישיב זצוק"ל בשבות יצחק ח"ח, דיני נר שבת פ"ב אות ד', חזו"ע חנוכה עמוד קס"ח).
משמוש בכיסי הבגדים קודם יציאה לכרמלית
האם צריך לבדוק אם יש לו טישו או מפתחות בכיסו לפני שיוצא לכרמלית?
צריך לבדוק אם יש לו טישו או מפתחות בכיסו לפני שיוצא לכרמלית, ואף שאיסור טלטול מרשות היחיד לכרמלית הוא רק מדרבנן אין להתיר משום ספיקא דרבנן לקולא, היות ודבר מצוי ורגיל הוא לשאת בכיסו טישו וכדו', וגם שאפשר לברר בקל ובאופן זה לא נאמר הכלל של ספק דרבנן להקל (סימן רנ"ב ס"ז ובשעה"צ אות לט' - מ' בשם הפמ"ג והגר"ז).
דין זה נאמר אף בבגדים המיוחדים לשבת דמצוי שכשהוא בביתו שם בכיסו טישו או קיסם שיניים ובפרט אם לובשם לחתונות וכדו' דיתכן ונשאר שם דבר מוקצה.
לבישת פיג'מה בשולחן שבת
האם מותר לשבת בשולחן שבת כשהוא לבוש בפיג'מה?
השו"ע פוסק (רס"ב ס"ב) שיש להשתדל שיהיו לו בגדים נאים לשבת דכתיב (ישעיה נח, יג) "וְכִבַּדְתּוֹ" ודרשו חז"ל (שבת קיג ע"א) שלא יהא מלבושך של שבת כמלבושך של חול[לח] (ורמז נתנו בדבר שבת ר"ת - ש'מלות ב'שבת ת'חליף).
ואפילו הוא בדרך לבדו או בבית הגוי (דאז אינו מתכבד בלבישת הבגדים הנאים) ילבש בגדי שבת, כי אין המלבושים לכבוד הרואים כי אם לכבוד השבת (משנ"ב שם סק"ו). לכן אינו מן הראוי לשבת בשולחן שבת עם פיג'מה.
וטוב שלא ילבש בשבת לבושי חול בכלל אפילו חלוק[לט] (שם סק"ה בשם האריז"ל). ולכן לא יעזור שילבש חולצה לבנה ומכנסי פיג'מה.
וכן יש להקפיד על חולצה מיוחדת לשבת אף שלובש חולצה לבנה גם בחול. ואם אפשר טוב שיהיה לו טלית מיוחדת לשבת (משנ"ב שם). והוא הדין למגבעת.
בגדים פנימיים הצמודים לגוף כגון גרביים גופיה וכדו' אין צורך במיוחדים לשבת ודי בזה שהם מכובסים ונקיים (חוט שני ח"א פ"ג ד"ה אלו הבגדים, דמ"וכבדתו" נלמד שרק מלבושים המכבדים את האדם יש להקפיד שיהיו מיוחדים לשבת ואלו דוקא הבגדים החיצונים, ובבגדים הפנימיים די שיהיו נקיים לכבוד שבת הנלמד מפסוק "מקרא קודש").
לייחד נעלים לשבת
האם חובה לייחד נעליים לכבוד שבת?
אין צורך לייחד נעליים לשבת[מ], כיון שאינם בכלל מלבוש שנאמר עליהם דרשת חז"ל שלא יהיה מלבושך של שבת כמלבושך של חול (שו"ת רב פעלים ח"ד חאו"ח סימן י"ג), אך ממידת חסידות נכון שיהיה לו נעליים מיוחדות לשבת (כה"ח סימן רס"ב אות כ"ה, חזו"ע שבת א' עמוד ל"א. וכן נהג החזו"א - דינים והנהגות פ"ט אות ג').
כמו כן אין צורך לייחד בגדי שינה לשבת היות ואינם בגדים העשויים להתכבד בהם, ולכן גם אין צורך לייחד בגדי חורף לשבת כגון צעיף, מעיל חורף וכדו' לפי שאינם עשויים לכבוד[מא].
אכילת הגלידה בליל שבת או בשבת בבוקר
משפחה שקנו גלידה לשבת ומחמת שבני הבית מרובים מספיקה הגלידה רק לפעם אחת, האם יש להגיש את הגלידה בסעודה ראשונה או דוקא בסעודה שניה?
כבוד יום עדיף וקודם לכבוד לילה[מב] גם במיני מגדים (סימן רע"א ס"ג ובמשנ"ב סק"ט), ולכן יש להשאיר את הגלידה ליום.
ובכל משפחה מקיימים הלכה זו באכילת החמין (צ'ולנט) ביום שהוא ודאי יותר חשוב משאר התבשילים שאוכלים בסעודת הלילה (חוט שני ח"ד פפ"ה ס"ק י"ז).
והטעם שכבוד יום קודם כתב בערוך השולחן (סימן רפ"ט ס"ב) משום דעיקרי הסעודות הם ביום ולא בלילה[מג]. ועוד שבמקדש עיקר קדושת השבת הייתה ניכרת ביום לפי שהקריבו בו קורבן מוסף ולא בלילה שלא היתה שום עבודה של שבת, לכן קבעו חז"ל שיש לכבד יותר את יום השבת מאשר הלילה[מד] (יעוי"ש עוד טעמים נוספים. וע"ע בזוה"ק פרשת יתרו דף פח ע"א וברעיא מהימנא דף צב ע"א שמשמע מדבריו שכבוד לילה קודם לכבוד יום, וכפי שביארו המחצית השקל והלבושי שרד על המג"א בסק"ד).
וזהו טעם נוסף מדוע בחג השבועות נכון לערוך את הסעודה החלבית בלילה ולא ביום[מה], כיון שאכילת בשר נחשבת כאכילה יותר חשובה (ובפרט שבה מקיימים ושמחת בחגך - כמבואר ברמב"ם בפרק ו' מהלכות יום טוב הלכה י"ט) וכבוד יום קודם לכבוד לילה.
לענג את השבת במאכל שאוהבים
האם יש ענין לענג את השבת במאכלים מסויימים כגון בשר ודגים או שכל אחד יאכל מה שאוהב?
צריכים לענג את השבת במה שאוהבים בני הבית, ומה שאמרו לענגו בתבשיל של תרדין וראשי שומים ודגים גדולים ובשר לפי שזה היה מאכל חשוב בזמנם, אך כל אדם יענג השבת במאכלים החשובים עונג לבני משפחתו[מו] (סימן רמ"ב במשנ"ב סק"א).
וכן ילדים שלא אוהבים דגים אין להכריחם לאוכלם בכח, לפי שעל אף שטוב לאוכלם בכל סעודה משלושת סעודת שבת, מ"מ אינו חובה, והשבת לעונג ניתנה ולא לצער[מז] (משנ"ב שם סק"ב).
וכשם שמקיים האדם מצות עונג שבת באכילת מיני מגדים ומטעמים, כך מקיים מצות עונג שבת בהנאת הנפש, כגון שלומד תורה ונהנה מלימודו (חוט שני ח"א פ"א שעה"צ ס"ק י"ב. וע"ע במג"א סימן תמ"ד סק"ב ובמה שכתבנו בזה לקמן בדיני קידוש והבדלה תשובה ט"ז הערה ל"ה).
לבישת בגדי שבת ביום חול
האם מותר ללבוש בגדי שבת ביום חול באירוע משמח כגון חתונה, ברית מילה בר מצוה וכדו'?
מותר ללבוש בגדי שבת לכבוד איזה שמחה, כגון ברית מילה, בר מצוה, נישואין, פגישת שידוכים וכדו', שזה שלובשים בגדי שבת בשמחה הוא כבוד שבת, שרואים בזה שמלבושי שבת חשובים מאד, שהרי לכבוד שמחה אין לובשים כי אם בגדים מכובדים אלו (כמבואר בסימן תקנ"א ס"א ברמ"א וכן בסימן תקנ"ט ס"ח).
אך בשאר ימות החול אין ללבוש בגדי שבת, משום שבלבישתם בחול מתמעט כבוד שבת (כה"ח אות כ"ד, חוט שני ח"א פ"ג ד"ה עוד פרטי דינים).
ההלכות לקוחות מתוך הספר "הליכות שבת" חלק ב', מאת הגאון הרב אופיר מלכא שליט"א, ראש בית ההוראה הלכה למעשה, ומחה"ס הליכות שבת, הליכות מועד, הליכות שמיטה. לרכישה היכנסו להידברות שופס או לחצו כאן.
[א] והוסיף שם החוט שני שאם אכל ממנו בשבת ונותר לו מן המאכל מותר לאכול הנותר ביום חול, כיון שעיקר דעת הנותן לשבת זו, והרי אכל. ויש בכך נפקא מינה גם לעניין אדם שעורך שמחה בשבת ושלחו לו שכניו ומכריו תבשילים ומיני מגדנות עבור השמחה, שלא יאכלנו קודם עת השמחה, כיון שיש אומדנא דמוכח שדעת הנותן ליתן דוקא לעת השמחה. ועל עצם הדין אם הוא מעיקר הדין או משנת חסידים, יעוי' בחוות יאיר (סימן רל"ב הובא בתוספת שבת סימן ר"נ סק"ד) שכתב שאיסור זה אינו משנת חסידים אלא מדינא, דאפילו לסוברים שמותר לשנות מדעת בעל הבית (יעוי' בב"מ עח ע"ב) היינו בדבר שאינו מקפיד עליו, אך בדבר שהנותן מקפיד עליו אסור לשנות. אך בשו"ע הרב (ס"ח) כתב דאין זה מן הדין אלא ממידת חסידות (ונראה מהגר"ז שהבין שאין כאן מחלוקת דהספר חסידים שאסר הוא ממידת חסידות והרמ"א שהתיר הוא מעיקר הדין, אכן במשנ"ב נראה ברור שזה מחלוקת ולהלכה מותר, אך מדסיים המשנ"ב דגם שם יש מחמירים נראה דעתו שראוי לכתחילה להחמיר בדבר). וכן כתב הבא"ח (פרשת וירא סי"ט). ובאשל אברהם מבוטשאש כתב שתלוי הדבר לפי העניין ואם רואים שאין הנותן מקפיד כגון שנתן לו בסתם מותר לשנות. ואם שולח המאכל לתלמיד חכם והשולח מתכבד במה שאותו תלמיד חכם מקבל ממנו, אף שאומר דרך כבוד לשבת ויום טוב אין קפידא בדבר ומותר לתלמיד חכם לאוכלו ביום חול, כיון שבכהאי גוונא הנתינה נחשבת כלקיחה ולכן הרשות ביד התלמיד חכם לשנות מדעת הנותן למה שיחפוץ (חוות יאיר שם).
[ב] שהרי כל נידון הפוסקים הוא מחשש גזל שעובר על דעת הנותן ובקונה ואופה עבור בני ביתו אינו שייך.
[ג] והמג"א (סק"ד) הביא מקור למנהג זה מאשתו של רבי חנינא בן דוסא שהיתה מסיקה את התנור של אפיית הלחם ביום שישי (תענית כה ע"א).
[ד] המקור לכך מדברי המדרש (בראשית רבה יד, א). וביארו הרוקח (בפירושו לסידור במשנת במה מדליקין) שבתחילה לקח הקב"ה מים והשקה על פני האדמה (וְאֵד יַֽעֲלֶה מִן הָאָרֶץ וְהִשְׁקָה אֶת כָּל פְּנֵי הָֽאֲדָמָֽה - בראשית ב, ו), וגיבל את העפר כעיסה וברא את האדם (וַיִּיצֶר ה' אלוקים אֶת הָֽאָדָם - שם, ז). הרי שתהליך בריאתו של אדם הראשון כתהליך עשיית החלה ולכן נקרא "חלתו של עולם". ובמחצית השקל כתב שכוונת המדרש בזה שכשם שהעיסה מתוקנת על ידי הפרשת חלה, כן העולם לא ניתן כי אם אחר בריאת אדם הראשון, כי כל תכלית העולם אינו אלא בשביל האדם שהוא נזר הבריאה. וע"ע לקמן בדיני הדלקת נרות תשובה ז'.
[ה] ויום חמישי בלילה דינו כיום שישי שהלא היום מתחיל מהלילה.
[ו] שבאותו יום שנברא אדם הראשון הוא חטא בעץ הדעת (כמבואר באבות דרבי נתן פרק מ"ב).
[ז] לדעת השו"ע (יו"ד סימן קי"ב ס"ב) היתר זה הוא רק במקום שאין מצוי פת של ישראל, אולם לדעת הרמ"א אף במקומות שמצוי פת ישראל יש מקומות שנהגו היתר באכילת פת של אופה אינו יהודי. אולם זהו דווקא בפת של אופה שנעשתה בשביל למוכרה, אך בפת שאפאה הגוי לצורך עצמו (פת של בעל הבית), אסור לישראל לאכול ממנה משום גזירת חתנות, דבזה יש יותר חשש קרבה. וע"ע בש"ך שם סק"ח.
[ח] שנוהג בו בקדושה ובטהרה יתירה (יד אפרים בביאור דברי המג"א בסק"ד).
[ט] והוסיף בטעם הדבר המחזור ויטרי (סימן קצ"א) כדי שלא יבוא לידי כעס על בני ביתו בגלל הקדחת התבשיל. ולפי טעם זה אם יודע טעמו של התבשיל אין צריך לטעום ממנו. ולדעת השולחן שלמה (ס"א) עצם הטעימה היא מצוה גם כשיודע טעמו (שעה"צ אות ח'), מיהו במשנ"ב נקט כהאליה רבה שסיבת הטעימה היא כדי לתקן המאכל אם צריך ולכן כתבנו בפנים דאם ידוע טעמו אין צריך לטעום, וכן משמע בכה"ח. ובשם הירושלמי כתב הכה"ח שם שיש בטעימה זו משום טועמיה חיים זכו.
[י] כפי שכתוב (שמות טז, ה) וְהָיָה בַּיּוֹם הַשִּׁשִּׁי וְהֵכִינוּ אֵת אֲשֶׁר יָבִיאוּ, הכנה דומיא דהבאה, והבאת המן הלא היתה בבוקר מיד דכתיב (שם, כא) וַיִּלְקְטוּ אֹתוֹ בַּבֹּקֶר בַּבֹּקֶר, כמבואר בגמרא בברכות כז ע"א.
[יא] וכתב החפץ חיים בספרו שם עולם (שער שמירת השבת סוף פרק ד') וזה לשונו: שמעתי בשם גדול אחד שאמר, לפי מה שידוע מחז"ל דמי ששומר שבת בעולם הזה אז גם שם בעולם הבא אפילו אם נתחייב חס ושלום עונש גיהנם עבור עוונותיו אינו נענש ביום השבת, נחשב לאיש ההוא זמן שבת מעת שהתחיל בערב שבת להתעסק בצרכי שבת, ומגינה עליו זכות השבת, ועל כן מאד צריך להשתדל בענין צרכי שבת וייטב לו בזה ובבא. ודומיא דמוצאי שבת, שעד שישלימו ישראל סדריהם אינם נענשים בגיהנם אף שכבר הוא לילה, מטעם דנמשכת קדושת שבת עד זמן זה (וכדאיתא בסימן רצ"ה בטור או"ח והגר"א שם), כן הוא בערב שבת מעת שמתחיל להתעסק בצרכי שבת מתנוצץ עליו קדושת שבת.
[יב] ובפלא יועץ (ערך הכנה) הביא בשם האריז"ל שהוא תיקון גדול לפגם הברית.
[יג] דבעצם יש להקשות כיצד היקלו גדולי האמוראים בכבודם, הלא גדול כבוד הבריות שדוחה לא תעשה דרבנן דרבנן ושב ואל תעשה אף בשל תורה, לכן כתב השו"ע דזהו כבודו שעוסק במצות כבוד שבת וניכר שעושה כן לכבוד ה' יתברך, משא"כ בזקן ואינה לפי כבודו בהשבת אבידה דפטור היות ואינו ניכר שעוסק במצות השבת אבידה ומתחלל כבוד התורה על ידי זה (בה"ל ד"ה כי זהו כבודו). ונספר, לגביר העשיר רבי איסר הייתה חנות גדולה של בדים יקרים וכל מיני משי. מנהגו היה שכאשר הגיע חצות היום בערב שבת, היה סוגר את החנות כדי להכין עצמו מבעוד מועד לקדושת השבת. פעם אחת בערב שבת הגיע לחנותו שר גדול, והחל לברור לעצמו הרבה סחורות יקרות, והתעכב בחנות לערוך השוואת מחירים של הסחורות. בתוך כך הגיע חצות היום, ורבי איסר פנה לסגור את החנות כדרכו, אולם השר התחנן לפניו שימתין מעט ויסיים עמו את העסק. רבי איסר לא הסכים בשום פנים ואופן, תמורת כל הון שבעולם לא יוותר על הכנותיו לשבת קודש. השר יצא מהחנות בזעף, ורבי איסר הפסיד סכום כסף גדול. אך בשכר זאת זיכוהו מן השמים בבן ענק, הלוא הוא רבינו הגדול מאור ישראל הרמ"א - רבי משה איסרליש, אשר כל קהילות בני אשכנז קיבלו הוראותיו.
[יד] ויכול לטבול מתחילת שעה חמישית דאז מתקבלת הארת שבת ויום טוב (משנ"ב בסימן תקפ"א ס"ק כ"ו בשם החיי אדם כלל קל"ח ס"ה), וכן כתב האריז"ל דהטעם שבשיר של יום מוסיפים ביום שישי את האות ה' ואומרים "היום יום ה'שישי" כדי לרמז שמשעה חמישית מתחילה הארת השבת (שער הכוונות, הוראת שעה דף מ"ו ע"ד). ובכה"ח (סימן ר"ס אות ז') הוסיף שאם קרא שניים מקרא ואחד תרגום יכול לטבול בערב שבת גם קודם שעה חמישית. ובשאר פרטי ודיני הטבילה יעוי' במה שכתבנו בזה בהליכות מועד יום הכיפורים מהדורה קמא מסעיף כ"ג ואילך ובהליכות מועד יום טוב סעיף א'.
[טו] ובחסד לאברהם (מעין ה, נער יא) כתב שצריך לכוין שכשם שטובל גופו במי המקוה התחתון, כן תטבול נשמתו בנהר דינור העליון ותטהר, וימשך לו על ידי כונה זו אור נפלא ועצום. ובראשית חכמה (שער הקדושה פ"ו, טו) כתב שאין הטבילה במקוה מועילה לטהרת האדם, אלא עם לימוד התורה ביחד. לפי שעיקר השגת הנשמה הוא על ידי עסק התורה, ולכן ישתדל לעסוק מעט בתורה לאחר טבילתו במקוה.
[טז] כן היא הגירסא בהמהר"ץ חיות והפרישה או"ח סימן רמ"ב אות ד', ועי"ש שביאר מדוע יש לגרוס כך בגמרא בדוקא. אך המהרש"ל הגיה בגמרות שלנו על פי רש"י שיש לגרוס "כדור אנוש".
[יז] ויש להבין מדוע אמרו חז"ל כל המשמר שבת כהלכתו וכו' וכי יש משמר שבת שלא כהלכתו, וצריך לומר דישנם אנשים שמחפשים כל מיני קולות וספיקות וספקי ספיקות להתיר כל מה שרק אפשר, אמנם יתכן ושמרו שבת אך אין זה כהלכתו, אלא יש להקפיד בשמירת השבת לחפש את ההלכה בדקדוקיה וזה משמר שבת כהלכתו. ועי' במבוא להליכות שבת ח"א מה שכתבנו עוד בזה.
[יח] האיסור הוא לאו דוקא בפת אלא בכל המאכלים העשויים מחמשת מיני דגן, בין אפויים ובין מבושלים כגון איטריות קוסקוס וכדו' לפי שמשביעים, וה"ה באורז שתכונתו שמשביע כמו מיני דגן, וע"ע במשנ"ב ס"ק י"ד.
[יט] ויש שכתבו הטעם דמשום טרדת הסעודה לא יתעסקו בצרכי שבת (משנ"ב סק"י). ונפקא מינה בין הטעמים שלטעם זה אם יש לו מי שיתעסק בצרכי שבת מותר, אך לטעם שכתב השו"ע גם כהאי גוונא אסור (כה"ח אות י"א). ובפרי מגדים (מש"ז סק"א, הובא בבה"ל ד"ה מפני כבוד) כתב הטעם מפני שמזלזל בשבת שעושה ערב שבת שוה לשבת. ויש להיזהר בזה כשנמצאים בבית מלון שלא לאכול בארוחת הבוקר כמות מרובה ממה שרגיל לאכול בכל יום.
[כ] בשעון חורף - 14:45 בערך, ובשעון קיץ - 16:00 בערך.
[כא] ורק ראוי שימעט באכילתו בסעודת פורים כדי שיוכל לקיים את שתיהן וכנ"ל. ואין זה דומה לסעודת ברית ופדיון שהם מצוה ולא חובה ולכן כתב הבה"ל (סימן רמ"ט ס"ב ד"ה מותר) שחייב להיזהר ולמעט באכילתו כדי שלא יתבטל מסעודת ליל שבת.
[כב] והוא הדין בכל זה לסעודת סיום מסכת (בה"ל שם ד"ה או). ובתנאי שסיים את המסכת בערב שבת שאז נחשב זמנו, אבל אם סיים קודם לכן אין להקל (שהרי אף בפדיון הבן שלא בזמנו החמיר המג"א ואף שהמשנ"ב היקל, היינו טעמא משום דכל שעתה רמיא חיובא עליה לפדותו, משא"כ בסיום מסכת, ולא גרע מאירוסין שנעשו קודם ערב שבת דאין לעשות הסעודה בערב שבת, עי' שם ס"ב ובמשנ"ב ס"ק ט' וי"ב, ושעה"צ אות ט"ז. שוב ראיתי שכן כתב בדעת הבה"ל הגר"נ קרליץ שליט"א בחוט שני ח"א פ"ז סק"א ובשעה"צ שם אות י"ד). ובחזו"ע כתב (שבת א' עמ' ל"ח - ל"ט) שנכון לדחות הסיום לאחר השבת, וזאת על פי דברי הש"ך (יו"ד סימן רמ"ו ס"ק כ"ז) שכאשר מגיעים לסוף המסכת יש לשייר קצת בסופה עד שעת הכושר, ליום שראוי לתקן בו סעודה נאה. וכן כתב בקצות השולחן (בדי השולחן סימן ס"ט אות ו'). ואף שביבי"א (ח"א סימן כ"ו אות ג') כתב כדברי הביאור הלכה, מ"מ בחזו"ע חזר בו וכתב שיותר נכון לדחות הסעודה ליום אחר. וע"ע בהליכות מועד-בין המצרים (מהדורה קמא עמ' כ"ד - כ"ה).
[כג] ואף אם לא הוציא זאת בשפתיו אלא רק הרהר בליבו מועיל (כה"ח אות כ"ד בשם הברכי יוסף, חזו"ע ד' תעניות עמוד כ').
[כד] ואף שבשו"ת יבי"א (ח"ו סימן ל"א) ובהליכות עולם (ח"ג עמוד ס"ה) משמע שבתענית יחיד רשאי להתפלל ערבית מבעוד יום, ולקדש ולאכול אחר תפילת ערבית אף בלא תנאי. מ"מ בחזו"ע ד' תעניות ואבלות שיצאו לאחר מכן פסק באופן ברור כדעת מרן השו"ע שחייב להשלים התענית עד צאת הכוכבים, אלא אם כן התנה וכנ"ל.
[כה] והוא הדין בערב יום טוב שנחשב כהשלמת התענית אם מתענה עד אחר קבלת יום טוב (משנ"ב שם). וביום חול לכולי עלמא לא מועיל מה שהתפללו הציבור ערבית מבעוד יום, ורק בשבת ויום טוב נחשב כהשלמה היות וקיבלו שבת או יום טוב בתפילה.
[כו] מיהו ציבור שגזרו על עצמם תענית מחדש בשביל איזה ענין לא חמירא כל כך ומהני תנאי (משנ"ב שם).
[כז] ואף שלדעת השו"ע בכל תענית יחיד צריך להשלים התענית עד צאת הכוכבים, וא"כ מה החידוש שגם בתענית חלום צריך להשלים, מתרץ הפרי מגדים (משבצות זהב סק"ג) שבא להשמיענו שלא נאמר שתענית חלום קל משאר תעניות לפי שלא קיבל על עצמו התענית במנחה, אלא אף תענית זו צריך להשלים.
[כח] וכן אם היום הקבוע של הרופא המומחה הוא רק באותם ימים (שש"כ ח"א פל"ב הערה צ"ז בשם מרן הגרש"ז אויערבך זצוק"ל).
[כט] ואינו בכלל "לוֶֹה רָשָׁע וְלֹא יְשַׁלֵּם" (תהילים לז, כא), מפני שבהוצאות אלו הובטח לאדם שלא יגרם לו חסרון. אך בשאר הוצאות אסור ללוות כשאינו יודע ממה יהיה לו לפרוע והרי זה בכלל "לוֶֹה רָשָׁע וְלֹא יְשַׁלֵּם". וכן איתא באבות (פ"ב מ"ט) איזו היא דרך רעה שיתרחק ממנה האדם וכו' הלוה ואינו משלם. וכתב שם רבינו יונה (ד"ה רבי שמעון אומר) שבשעת ההלוואה היה לו לחשוב ולראות אם יוכל לפרוע כשיגיע זמן הפירעון, ואם מכיר בעצמו שלא תהיה בידו היכולת לשלם לא ילוה כעת משום דוחק שיהיה לו, וידחוק השעה גם אם הוא צריך ההלוואה הרבה מאוד, ואם לא עשה כן, כיון שלוה ואינו משלם רשע הוא, אף על פי שאין לו, כי מתחלה היה לו לעיין במה יפרעהו. וע"ע בבה"ל (סימן תקכ"ט ס"א ד"ה ואל יצמצם). וזהו שאמרו חז"ל (חולין צא ע"א) צדיקים חביב עליהם ממונם יותר מגופם, וכל כך למה? מפני שאינם נהנים מן הגזל. הרי שכל עניני הממון צריכים להיות מחושבים שלא יהיה בהם גזל ושלא יבואו לידי גזל, עד שמרגישים חשיבות וחביבות בממון כשר. וכמה רחוקה מזה ההנהגה של בזבוז למותרות וללוות בלי שידע איך לפרוע (חוט שני שבת א' פ"א ס"ב ובשעה"צ אות מ').
[ל] ובמדרש אגדה (יתרו פרק כ' סימן י"א) מביא מעשה בקצב אחד שמנהגו שכל בהמה טובה שהיה מוצא היה מניחה לכבוד שבת, למחר היה מוצא יותר טובה הימנה, היה אוכל את הראשונה ומניח את השנייה, נמצא שבזכות שבת עבר כל ימיו בטוב, וסופו זכה שהיה לו שלחן וקערות וכפות זהב טהור. וכיון שכן הוא אל ידאג האדם כי נאמן הוא בעל חובו לפרוע לו חובו (לשון הטור סימן רמ"ב). וכל ענין הבטחת "ואני פורע" תלויה בדרגת מידת הביטחון של האדם, וכמו שנאמר "והאמינו בי" ורק אז מתקיים "ואני פורע". ועל אף שענין מידת הביטחון בכללותו אינו הבטחה שרצון האדם יעשה, וכפי שהאריך לבאר זאת החזו"א בספרו אמונה וביטחון (פ"ב אות א') אלא הוא האמונה שאין מקרה בעולם והכל בידו יתברך, מ"מ בהוצאות שבת ויו"ט ותלמוד תורה יש ענין מיוחד שהובטח "ואני פורע" וזה מתקיים כפי מידת הביטחון של האדם (חוט שני שם).
[לא] ושם ביאר שמה שהאריז"ל היה נזהר אחר זמן מנחה הוא משום שהוא קודם תפילה (וכמו שפסק השו"ע בסימן רל"ב ס"ב). ואנו לא נזהרים היות ויש לנו מנין קבוע למנחה והוא כשומר (אג"מ או"ח ח"ד סימן צ"ט אות א'. וכן כתבו לבאר בדעת האר"י המשחא דרבותא ח"ב סימן רנ"א, והאדמו"ר ממונקאטש בשו"ת מנחת אלעזר ח"ד סימן י' אות ו', וכן מבואר באשל אברהם מבוטשאטש בסימן תקנ"ח, כפי שהובא בשו"ת יחוה דעת ח"ד סימן כ' ובחזו"ע ארבע תעניות עמוד תי"ח. והגר"ח פלאג'י במועד לכל חי סימן ו' אות ז' כתב שהטעם שאסור להסתפר אחר חצות הוא משום שאז מתעוררת תגבורת הדינים, וכל שכן שאין להסתפר בלילה).
[לב] וכמו בתפירת בגד חבירו שאסור בתשלום אף שהוא לצורך שבת היות ואינו ניכר בפעולה.
[לג] ועיקר התקנה רק על בגדים שרגילים לכבסם תדיר כגון חולצה והבגדים הסמוכים לגוף, אבל הבגדים שלא מכבסים אותם תדיר כגון מכנסיים וחליפה אין חיוב לכבסם לכבוד שבת אלא שיהיו נקיים ומיוחדים לשבת (אור לציון ח"ב פט"ז תשובה ב', חוט שני ח"א פ"ג סק"א). ואם הבגדים נקיים אך לא מכובסים וכגון שלבשם פעם אחת ועדיין נקיים (מצוי במי שיש לו חולצה לשבת ואחר השבת היא עדיין נקיה ורוצה להשאירה לשבת הבאה, וכן בשבת אחר יום טוב או יום טוב אחר שבת וממשיך עם אותם בגדים) גם בזה שייך התקנה שלא ילבשם אלא ילבש המכובסים (חוט שני פ"ג שעה"צ ס"ק י"א דכך היתה הנהגת החזו"א. וביאר שזו כוונת המשנ"ב בסק"ה שיש להיזהר שלא לילך בחלוק אחד כמה שבתות כדי שלא לעבור על תקנת עזרא, והיינו באופן שהוא נקי אך לא מכובס). ויש להוסיף דבזה מתורץ מה חידש עזרא בתקנתו הלא דרשו חז"ל מהפסוק מקרא קודש שיש לכבדו בכסות נקיה, כמובא במשנ"ב סק"א, ולפי האמור לעיל אתי שפיר שאם נקי אך לא מכובס יש בו משום מקרא קודש אך אין בו משום תקנת עזרא דתו אינו מכובס. ואם כיבסו לפני יום חמישי ולובשו רק בשבת נחלקו הפוסקים אם קיים תקנת עזרא או שהתקנה לכבס דוקא ביום חמישי שאז ניכר שהוא לכבוד שבת, והכרעת המחזיק ברכה (אות ז') להקל. מיהו דעת הגרח"פ שיינברג זצ"ל דאם הבגד נקי אך לא מכובס לא צריך לכבסו, ותקנת עזרא היא לכבס איזה בגד לכבוד שבת מטעם לא פלוג כדי שיתן האדם אל ליבו לכבס גם את המלוכלכים (חידושי בתרא עמוד ט').
[לד] אך אין ללמוד מכאן להתיר כיבוס במכונת כביסה אף בחול המועד, היות ושם אסרו חז"ל את עצם מלאכת הכיבוס בחול המועד כדי שלא יכנס מנוול לרגל, ולא משום טירחא בחול המועד (יעוי' בהליכות מועד - יום טוב מהדורה קמא, דיני חול המועד ס"י), ומטעם זה אסור לכבס בחול המועד על ידי גוי, אף שאין בזה טירחא.
[לה] כדי לקיים סעודות שבת צריך לכתחילה לאכול מעט יותר מכביצה (כמבואר בסימן רצ"א ס"א ובמשנ"ב שם בסק"ב בשם המג"א והוא כדי שיצא מכלל אכילת עראי. ובהליכות עולם ח"ג עמוד פ"ז כתב שמעיקר הדין די באכילת כביצה וטוב להחמיר לאכול מעט יותר וכנ"ל) ולא כמו שרבים טועים לחשוב שדי בכזית, לפי ששיעור כזית מועיל במקום שצריך אכילה כגון אכילת מצה בליל פסח וכדו' אך סעודה בעינן בכביצה. ומ"מ בדיעבד פוסק המשנ"ב (סק"ב) שאפשר לסמוך על הסוברים שדי בכזית לסעודות שבת.
[לו] לדוגמא אם יש לו שלוש לחמניות שבכל אחת מהם יש יותר מכביצה, אך אינו שבע באכילת לחמניה אחת בסעודה, ויש לו עוד מעט כסף לקנות נר שבת או לחמניה נוספת לכל סעודה, יש להעדיף לקנות לחמניה נוספת לסעודה הראשונה והשניה כדי שישבע מאכילתו מאשר לקנות נר שבת, דעדיף להיות שבע בחושך מאשר להיות רעב באור.
[לז] ואף על גב דהקידוש דאורייתא והדלקת הנר דרבנן, מ"מ הקידוש על היין מדרבנן כיון שיוצא ידי חובת קידוש מהתורה בתפילתו (כמבואר בסימן רע"א סק"ב במשנ"ב. וע"ע במה שכתבנו בזה לקמן בדיני קידוש תשובה ב') ובדרבנן של נר שבת מול דרבנן של קידוש על היין נר שבת עדיף משום שלום בית, דאין שלום בבית בלא נר. ועוד, שיכול לצאת ידי חובת קידוש על הפת, ולכן נר שבת קודם (משנ"ב ס"ק י"ג).
[לח] ובתלמוד ירושלמי אמרו (פאה פ"ח ה"ז) אמר רבי חנינא, צריך שיהיו לו לאדם שני מלבושים להתעטף בהם, אחד לחול ואחד לשבת, שנאמר (רות ג, ג) וְרָחַצְתְּ וָסַכְתְּ וְשַׂמְתְּ שִׂמְלֹתַיִךְ עָלַיִךְ, אלו בגדי שבת. המלבוש נקרא כבוד (כאומרם ז"ל רבי יוחנן קרי ליה למאני מכבדותי - סנהדרין צד ע"א), לפי שהוא מכבד את האדם, שכשבא למקום שאין מכירים אותו ורואים אותו לבוש בגדים מכובדים זה גורם להם לכבדו, וזהו הכבוד המוזכר בפסוק שצריך לעשות לשבת (שו"ע הרב סימן רס"ב ס"ג). ובאורחות חיים (הלכות שבת סימן תמ"ה) ובכל בו (סימן ל"א) כתבו טעם נוסף להחלפת הבגדים בשבת כדי לזכור שהוא יום קדוש לאלוקינו ולא יבואו לידי חילול שבת, ולכן חטא המקושש שיצא בלא טליתו ולא היה לו אות לזכור שהוא שבת (ומשום כך נסמכה פרשת ציצית שנאמר בה "למען תזכרו" לפרשת המקושש). ועל פי זה פירשו מה שכתוב "וְכִבַּדְתּוֹ מֵעֲשׂוֹת דְּרָכֶיךָ" (ישעיה נח, יג), שעל ידי "וכבדתו" במלבושים מיוחדים לשבת, תזכור היטב את קדושת השבת ותמנע עצמך "מעשות דרכך" (יחוה דעת ח"ה סימן כ"ג בסוף ההערה. וע"ע בכתב סופר פרשת בא מה שביאר על הפסוק וַֽיִּשְׁאֲלוּ מִמִּצְרַיִם כְּלֵי כֶסֶף וּכְלֵי זָהָב וּשְׂמָלֹֽת). ועי' בכה"ח אות כ"ג ביאור נוסף על פי תורת הנסתר מדוע צריך לייחד בגדים לשבת.
[לט] ובכלל זה אף החגורה שחוגר ביום חול (שו"ע הרב שם ס"ג בשם האריז"ל). וכן נהג הגר"א להחליף כל בגדיו מכף רגל ועד ראש ללא יוצא מן הכלל (מעשה רב אות קמ"ז. והחזו"א היה מחליף גם את הכיפה לכבוד שבת). וכן נהג הסבא מקלם זצ"ל להחליף כל בגדיו לכבוד שבת, אף המנעלים והכובע, ואמר הגה"צ ר' אליהו לופיאן זצ"ל שעל כן זכה הסבא מקלם למאור פנים מיוחד בשבת (על אף שסבל מחוסר דם וממחלת לב קשה והיה חיוור עד מאוד, אך בשבת לבש צורה) שהיו פניו מאירות ואדומות כזוהר הרקיע (נשמת שבת סימן רע"ו).
[מ] ומ"מ ראוי לצחצח במשחה ולהבריק יפה את הנעליים של חול לכבוד שבת. ומותר לעשות כן גם בערב שבת חזון, כמו בשאר שבתות השנה (אגרות משה ח"ג סימן פ', שו"ת יחוה דעת ח"ה סימן כ"ג, מרן הגרש"ז אויערבך זצוק"ל בקובץ תורני - חניכי ישיבת קול תורה, גיליון ב' תש"ס, עמוד ג', מרן הגר"ש וזנאר זצוק"ל בקובץ מבית לוי חי"ג עמוד כ"ט). וכן האבל רשאי לעשות זאת לכבוד שבת, הואיל ואין אבלות בשבת (חזו"ע אבלות ח"ב עמוד רפ"ז, שש"כ פרק ס"ה הערה כ"ה בשם מרן הגרש"ז אויערבך זצוק"ל).
איתא במדרש פליאה (הובא בספר רזין דאורייתא בשם האוהב ישראל מאפטא זיע"א): ישראל אינם יודעים מהו השכר המגיע להם בעד ניקוי הנעלים בערב שבת, שנאמר (שיר שירים ז, ב): מַה יָּפוּ פְעָמַיִךְ בַּנְּעָלִים, וזהו שנאמר (ישעיה כב, יב): וַיִּקְרָא ה' אֱלֹקִים צְבָקוֹת בַּיּוֹם הַהוּא לִבְכִי וּלְמִסְפֵּד וּלְקָרְחָה וְלַחֲגֹר שָׂק ע"כ. וביאר הרה"ק מאפטא זיע"א את דברי המדרש במשל לעני שהיה מחזר על הפתחים, ובהיותו מסבב מכפר לכפר נקלע פעם אחת לאיזה הר, וכאשר שכב לנוח הרגיש שם באבנים מבריקות ונחמדות למראה, לקח מלא חופניים מהאבנים ושם בתרמילו, אולם בהיותו הולך ברגליו כבד עליו משאו והשליך מתרמילו כמה מן האבנים כדי להקל מעליו את טורח הדרך, לבסוף הגיע לאיזה ישוב והראה למארחו את האבן היחידה שנותרה לו בתרמילו, ויהי כראות המארח את האבן לקחה תיכף לסוחר אבנים כדי לדעת את שויה, וכשראה הסוחר את האבן העריך את שויה בכמה אלפי דינרים, מיד נפל העני ארצה והתחיל מורט שערותיו וגעה בבכיה: כל כך הרבה אבנים טובות היו בידי, גדולות ויפות מזו, אך השלכתי אותם מידי כדבר שאין בו חפץ בגלל מעט טרחה. זהו המשל, והנמשל, כשאדם יגיע לבית דין של מעלה לאחר שנות חיים ארוכים ויראה כמה שכר גדול ורב קיבל בעבור מצוה קלה של צחצוח נעליים לכבוד שבת, מיד ימרר בבכי, "ביום ההוא יקרא לבכי ולמספד ולקרחה ולחגור שק" - על שהשליך מידיו מצוות ומעשים טובים שיכול היה לקיים בזה העולם, אשר שם, בעולם האמת, ערכם גדול ורב לאין ערוך. וזהו שאמרו באבות (ב, א) והוי זהיר במצוה קלה כבחמורה, שאין אתה יודע מתן שכרן של מצוות.
[מא] שהרי יחוד בגדים לשבת למדנו מדכתיב "וְכִבַּדְתּוֹ" (ישעיה נח, יג), שלא יהא מלבושך של שבת כמלבושך של חול (שבת קיג ע"א), וזהו דוקא בבגדים שאדם לובשם לכבוד וכפי שביארנו בתשובה הקודמת. מיהו סוודר לשבת יש לייחד, דלובשו אמנם משום הקור אך גם מתכבד בו לפי שנשאר לבוש בו תמיד משא"כ מעיל חורף וצעיף שפושטם כשמגיע למקומו. מיהו יעוי' בכה"ח (אות כ"ה) בשם החסד לאלפים דמשמע שאף בגדי שינה יש לייחדם לשבת אם אפשר. אך אין המנהג כן והטעם כנ"ל. ואולי אף החסד לאלפים אמר דבריו רק על פי הקבלה, יעוי' שם בכה"ח אות כ"ג.
[מב] ואע"ג שהלילה קודם בזמן ליום וקימ"ל שאין מעבירים על המצוות, יש לומר על פי מה שכתב החכם צבי (סימן ק"ו) שדוקא בשתי מצוות אמרינן אין מעבירים על המצוות, אבל במצווה אחת יכול לדחותה ליום אחר כדי לעשותה מן המובחר, וכל סעודות שבת מצווה אחת הן שנאמר וקראת לשבת עונג. ועוד יש אומרים שדוקא לזמן מרובה אין לדחות את המצוה, דחיישינן שמא תתבטל לגמרי (וכפי שכתב בשו"ת הרדב"ז ח"ד סימן י"ג אודות מי שהובטח לו מהשר שיוציאוהו מבית האסורים, ויהיה משוחרר יום אחד, שאין לו לבחור יום קדוש ביותר כגון יום הכיפורים, לפי שמצוה הבאה לידך אל תחמיצנה, ואין אומרים לו להניח מצוה קלה שבאה לידו כדי לעשות מצוה חמורה ממנה), אבל לזמן מועט שפיר דמי להשהות המצוה כדי לעשותה ביתרון הכשר (חיי אדם סימן ס"ח, ציין אליו המשנ"ב בסימן צ' ס"ק כ"ח. מאור ישראל ח"ב פסחים קה ע"א, הליכות עולם ח"ג עמוד ק"א. וע"ע בשו"ת רב פעלים ח"ב סימן נ"ד ובבאר היטב סימן צ' סק"י).
[מג] וכפי שמדויק בפסוק שממנו למדים חיוב ג' סעודות שבת ("וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה אִכְלֻהוּ הַיּוֹם, כִּי שַׁבָּת הַיּוֹם לה', הַיּוֹם לֹא תִמְצָאֻהוּ בַּשָּׂדֶה"), שעל היום השני שהוא נגד סעודת היום אמר הכתוב "כי שבת היום לה'" להורות דעיקר שם שבת נתפס על היום ולכן כבוד יום עדיף, וכן מצינו בלשון הגמרא שסתם לשון שבת קאי על היום (יעוי' ברש"י שבת לח ריש ע"ב, ובמשנה בשבת קי"ג ע"א - אבני סופר עמוד קע"א).
[מד] וכן מצינו לפי פירוש אחד ברש"י (גיטין לח ע"ב ד"ה בערב שבת) משפחה שלימה שנעקרה מן העולם לפי שקבעה את עיקר סעודת שבת בלילה ולא ביום. ועל אף שכוונתה לטובה הייתה שלא לבטל את לימוד בית המדרש ביום השבת, מ"מ נענשו על כך (אולם יעוי' בפירוש הר"ן והריטב"א שם שפירשו כפירוש שני של רש"י דהכוונה שהיו מרבים בסעודה בערב שבת ומגיעים לשבת כשהם שבעים).
[מה] הארכנו בעניין בזה בדיני חג השבועות שעתיד לצאת אי"ה לאור עולם יחד עם דיני שאר המועדים.
[מו] ואף שהמשנ"ב כתב כל מקום לפי מנהגו, ודאי כונתו לכל משפחה דהשבת לעונג ניתנה. ולפי שמן הסתם רוב בני אדם עיקר עינוגם בבשר ויין ומגדנות לכך איתא בסימן ר"נ ס"ב דירבה בבשר ויין ומגדנות כפי יכולתו (משנ"ב שם).
[מז] ולכן אם אינו רוצה לאכול בסעודת ליל שבת שני תבשילים, על אף שטוב להיזהר בכך, מ"מ אינו חובה, ויכול לאכול רק תבשיל אחד.