שבת
לא "תבערו" או לא "תבעירו" ?!
- י"ז אב התשע"ז
שאלה
האיסור להדליק אש הגיע מהפסוק "לֹא-תְבַעֲרוּ אֵשׁ, בְּכֹל מֹשְׁבֹתֵיכֶם, בְּיוֹם, הַשַּׁבָּת". שאלתי היא לגבי המילה "תְבַעֲרוּ", שפירוש המילה לבער זה לחסל או לעקור מהשורש כך שהפסוק מתפרש "לא תעקרו מהשורש אש, בכל מושבותיכם, ביום השבת" כך שנראה שהאיסור הוא על כיבוי אש, שזה הפוך לגמרי מהאיסור להדליק אש, אולי האיסור הוא דווקא שלא לכבות אש?! למשל אש התמיד שבאוהל מועד או כל משמעות אחרת? שהרי יכלה התורה לכתוב במפורש לא "תבעירו" ובחרה במילה "תבערו". והרי לכל שינוי לשון בתורה יש סיבה! אשמח לקבל הסבר רציני וברור בענין מתוך כוונה להבין את הפירוש האמיתי של הפסוק הספציפי הזה בשבילי ובשביל שואלים רבים אחרים. תודה.
תשובה
בס"ד
שלום וברכה,
צריך להיזהר מאוד מנסיון להבין את מילות המקרא בעצמנו. מילים אלה נכתבו לפני יותר מ-3300 שנה, ורק באמצעות מסורת התושב"ע ניתן להתחקות אחרי כוונתה המקורית של התורה ורצונה מאיתנו.
ביחס לאש, "בעירה" פירושה הדלקת אש:
"עלה עשן באפו ואש מפיו תאכל, גחלים בערו ממנו", "מנוגה נגדו בערו גחלי אש" (שמואל ב, פרק כב, ט).
למעשה המילה "בעירה" ביו"ד לא מופיעה ביחס לאש בתנ"ך, אלא רק המילה "בער" או "בערו".
המילה "בעירה" או "בעירו" היא למעשה מילה אחרת לגמרי שמתייחסת להיזק בהמה:
"כי יבער"(שמות כב, ד), רש"י: "יוליך בהמותיו בשדה וכרם של חבירו ויזיק אותו באחת משתי אלו או בשלוח את בעירה או בבעור ופירשו רבותינו ושלח הוא נזקי מדרך כף רגל ובער הוא נזקי השן האוכלת ומבערת".
כדי להחזיק אש במשך יום שלם, נדרש להוסיף עצים למדורה. לכן נאמר "לא תְבַעֲרוּ" - כלומר לא תשתמשו באש בשבת, לא תחיו את האש בשבת.
נאמר "בכל מושבותיכם" כהוראה לכלל הציבור, מצווה חמורה לכל בני ישראל בכל אוהליהם.
האש כמובן שימשה לבישול מאכלים וחימומם.
ביום טוב של חג, בשונה משבת, התורה התירה לעשות מלאכות לצורך אוכל נפש - ויש היתר לבשל בהם.
איסור מכבה - הוא אב מלאכה נוסף שקיבלנו במסורת מתוך 39 איסורי המלאכה שנאסרו בשבת.
חשוב שתקרא על אמיתות התורה שבעל פה ומסורת חכמים:
https://www.hidabroot.org/article/130320
https://www.hidabroot.org/question/214938
בברכה,
להרחבה ושאלות נוספות, ניתן לפנות אל רבני שו"ת הידברות במייל rav2@htv.co.il