הֱוֵה זָנָב לַאֲרָיוֹת וְאַל תְּהִי רֹאשׁ לְשׁוּעָלִים
עָדִיף לִהְיוֹת הָאַחֲרוֹן בֵּין מַנְהִיגִים חֲכָמִים מֵאֲשֶׁר הָרִאשׁוֹן בֵּין הוֹלְכֵי בָּטֵל טִפְּשִׁים.
עָדִיף לִהְיוֹת הָאַחֲרוֹן בֵּין מַנְהִיגִים חֲכָמִים מֵאֲשֶׁר הָרִאשׁוֹן בֵּין הוֹלְכֵי בָּטֵל טִפְּשִׁים.
מַנְהִיג, אָדָם בַּעַל תְּכוּנוֹת מַנְהִיגוּת הָעוֹמֵד בְּרֹאשׁ
כִּנּוּי לְאָדָם מַשְׂכִּיל וּבַעַל זִכָּרוֹן טוֹב, שֶׁאֵינוֹ שׁוֹכֵחַ דָּבָר. הַמַּשְׁמָעוּת הַמִּלּוּלִית: בּוֹר מְסֻיָּד וּמְטֻיָּח הֵיטֵב, כָּךְ שֶׁהַמַּיִם לֹא נִבְלָעִים בְּדָפְנוֹתָיו.
הֶחָכָם אֵינוֹ מַשְׁמִיעַ אֶת דְּבָרָיו בִּצְעָקוֹת, אֶלָּא בְּנַחַת, בְּשֶׁקֶט וּבְסַבְלָנוּת
הַשְּׁתִיקָה מְשַׁמֶּשֶׁת גָּדֵר וּמִשְׁמָר לְחָכְמָה )סְיָג – גָּדֵר(. הֶחַָכָם צָרִיךְ לָדַעַת לֹא לְהִתְפָּאֵר בְּחָכְמָתוֹ
הֵבִין אֶת כַּוָנָתוֹ.
נאמר על אדם בור, שנוהג להתוכח עם יודעי דבר על אף ידיעותיו הדלות
אַל תִּשְׁפּטֹ אָדָם אוֹ חֵפֶץ לְפִי הַמַּרְאֶה הַחִיצוֹנִי שֶׁלוֹ. הַפְּנִימִיּוֹת חֲשׁוּבָה יוֹתֵר מֵהַחִיצוֹנִיּוּת
נֶאֱמָר עַל אָדָם נָבוֹן, שֶׁעֵינָיו פְּקוּחוֹת וְהוּא מֵיטִיב לִרְאוֹת אֶת אֲשֶׁר לְפָנָיו
אָדָם חָכָם מוֹצֵא בְּכָל אֶחָד מַשֶּׁהוּ לִלְמֹד מִמֶּנּוּ
*לחיפוש ביטוי מדויק יש להשתמש במירכאות. לדוגמא: "טהרת המשפחה", "הרב זמיר כהן" וכן הלאה