האם צריך להכיר טובה אפילו לרשעים?
איך אנו מביטים על העולם - במידת הדין או במידת החסד? והאם עלינו להכיר טובה לאומות העולם שהרעו לנו?
איך אנו מביטים על העולם - במידת הדין או במידת החסד? והאם עלינו להכיר טובה לאומות העולם שהרעו לנו?
כיצד יכולות להתקיים הבחירה החופשית וההשגחה הפרטית זו לצד זו? ומדוע יש צורך במציאות של הסתר פנים?
עומדות עכשיו לפני שתי אפשרויות: או שאשַלח לכלא על עוון חמור של סחר בסמים, או שאלשין על אבא ואגלה שהוא זה שמסר לי את החבילה
תפילה לחיזוק לאישה, שתזכה למצוות הצניעות
ב"על הנסים" אומרים: "מסרת גיבורים ביד חלשים, ורבים ביד מעטים, רשעים ביד צדיקים, טמאים ביד טהורים" - כל אחד נגד השני. מקשה הבית יוסף לפי זה מדוע אומרים "וזדים ביד עוסקי תורתך"? והרי הוא יוצא מהכלל שנקבע מתחילת הברכה, שהרי זדים הם לא ההפך מעוסקי תורתך, והיה ראוי לומר וזדים ביד חסידים?
אז מה באמת חושבים עלינו חלק מהאירופאים בפריז, לונדון ובריסל? לא שלא ידענו את זה קודם לכן, אבל משאל עם אקראי ברחובות המדינות הנ"ל, העלה ממצאים עגומים ביותר באשר לאופן שבו אנחנו, הישראלים, נתפסים בעיניהם. "כל הישראלים רעים", "גדר ההפרדה נבנתה כנגד מחבלים יהודים", ועוד
"התחלתי להטיח בדמויות האלה את כל התפילות שזכרתי, וזה לא היה הרבה אבל חזרתי עליהן שוב ושוב, כי ידעתי שזה מה שמרחיק אותן ממני", לפני שחווה את חוויית המוות הקליני והגיע לגיהנום, הפרופסור האמריקני היה אתאיסט. היום הוא מדבר לגמרי אחרת, מצייר ומספר את חוויותיו, לכל החפץ בכך. צפו בעדות המצמררת
מדוע נקבע ב' בשבט ליום טוב? מה קרה לינאי המלך? ואיך ניצלו שבעים זקני הסנהדרין?
למה מרחיבה התורה על השכר הממתין לצדיקים, ומקצרת בעונש הצפוי לרשעים? אין הקב"ה מספר על דינם של רשעים, אלא רק לתכלית אחת: בשביל שנזכה ליראה
סוגיה הלכתית מרתקת מסדרת "והערב נא", כולל פניני הלכה משולחנו של הרב יצחק זילברשטיין
*לחיפוש ביטוי מדויק יש להשתמש במירכאות. לדוגמא: "טהרת המשפחה", "הרב זמיר כהן" וכן הלאה