אבא שלי, ענן החלומות הוורוד מתרחק עם כל תשובה שלילית
עוד אכזבה, ועוד ייאוש. הבדידות הזו קשה מנשוא. אבל דווקא מתוך הכאב, אני מרגישה אותך קרוב מתמיד. המכתב שלעולם לא יישלח
עוד אכזבה, ועוד ייאוש. הבדידות הזו קשה מנשוא. אבל דווקא מתוך הכאב, אני מרגישה אותך קרוב מתמיד. המכתב שלעולם לא יישלח
כששמעה שחברתה החלה לשמור שבת, החליט אורית (אז רק בת 16) 'לקפוץ' על ההזדמנות, ולנסות לשמור בעצמה את היום הקדוש. בהתחלה זה היה מעט קשה, אך עד מהרה היא גלתה ששמירת השבת ממכרת
"הקב"ה סידר שהניתוח דווקא מחר בתענית אסתר, והחולה הוא מרדכי, ואני יכולה להעיד שהוא מרדכי היהודי... כל דקה בחייו התנהג כיהודי כשר ואמיתי, אנא התפללו: מרדכי רפאל בן חנה"
ההריון עם תאומים הסב לה אושר בל יתואר, אבל אז היא התבשרה שאחד מן התאומים אינו מתפתח כמו שצריך. מכאן והלאה, הכל הפך קשה ונורא
מידת הגאווה היא המידה שהכי קשה לשבור ולשנות. בעבר הייתי בטוחה שהשגתי הכל בכוחות עצמי. עם התשובה, הבנתי שהכל מתנות מהבורא
לאחרונה הגיע למחלקת שלום בית מכתב תודה מרגש במיוחד. מכתב שמהווה השראה לכולנו
"מה יותר קשה, לגדל ילדים או לשדר דו"ח מבקר המדינה? חמותי גידלה 11 ילדים. לפעמים נראה לי שהכישורים הללו לא זוכים למספיק הערכה. הקב"ה נמצא פה, המשמעות נמצאת בלחמנייה עם או בלי שומשום, בית בונים במעשים יומיומיים, בית מקדש ובית פרטי"
הלב נחמץ לאור החשיפה של 'ידיעות אחרונות' על ההתעללות המילולית והפיזית, שמתרחשת במעונות היום ובגני הילדים. לחשוב על כך שמאות ילדים סובלים מדי שנה במקום שאמור לספק להם הגנה וביטחון, זה כמעט בלתי נתפש. האם יש דרך לגלות את ההתעללות מבעוד מועד? לפניכם מספר סימנים, התנהגותיים ועוד, שעשויים לעזור
עלינו לזכור שלנסות לתקן את העולם, כמו גם את הבעל והילדים, זה פשוט בלתי אפשרי. עובדה שכל הניסיונות עולים בתוהו... העניין הגדול ביותר הוא שבכל אדם יש הפוטנציאל והכוח להיות המגדלור במקום בו הוא נמצא להפוך לקברניט של הספינה
"הגעגועים, התמונות והקולות אינם מרפים, אבל גזירה נגזרה מלפניו", כותבת אמו של יעקב מאיר חשין ז"ל. "כל שנותר הוא לבקש שתהא מליץ יושר שם למעלה לפני כיסא הכבוד שנזכה לגאולה השלמה"
*לחיפוש ביטוי מדויק יש להשתמש במירכאות. לדוגמא: "טהרת המשפחה", "הרב זמיר כהן" וכן הלאה